![]() (1911) ![]() | |
Biografia | |
---|---|
Naixement | 27 juny 1869 ![]() Kaunas (Imperi Rus) ![]() |
Mort | 14 maig 1940 ![]() Toronto (Canadà) ![]() |
Causa de mort | accident vascular cerebral ![]() |
Sepultura | Monument als màrtirs de Haymarket ![]() |
Ideologia | Anarquisme i feminisme ![]() |
Religió | Ateisme ![]() |
Activitat | |
Camp de treball | Filosofia ![]() |
Lloc de treball | Nova York ![]() |
Ocupació | anarquista, infermera, autobiògrafa, escriptora, política, filòsofa, autora, activista per la pau, conferenciant, periodista, editora, filòsofa política, activista pels drets de les dones, pacifista ![]() |
Influències | |
Participà en | |
1r abril 1939 | Guerra Civil espanyola ![]() |
Obra | |
Obres destacables | |
Localització dels arxius | |
Altres | |
Cònjuge | Jacob Kershner ![]() |
Parella | Alexander Berkman ![]() |
Condemnada per | Llei d'espionatge de 1917 ![]() |
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Emma Goldman (Kaunas, Imperi Rus, 27 de juny del 1869 - Toronto, Canadà, 14 de maig del 1940)[1] fou una anarquista coneguda pel seu activisme, escrits i discursos. Va tenir un paper fonamental en el desenvolupament de la filosofia anarquista de la primera meitat del segle xx a l'Amèrica del Nord i Europa i introduí idees feministes en el pensament anarquista. D'origen lituà, el 1885 va emigrar a Nova York (Estats Units), on va conèixer l'anarquisme i va esdevenir part del creixent moviment anarquista[2] després de la revolta de Haymarket. A Nova York, Goldman esdevé una assagista de renom i escriptora de filosofia anarquista i anticapitalista, i redacta articles sobre l'emancipació de la dona, problemes socials i lluita sindical. Ella i el també escriptor anarquista Alexander Berkman, el seu amant i company de tota la vida, van planejar l'assassinat de Henry Clay Frick, empresari que s'enfrontava a la Vaga de Homestead de 1892, com un acte de propaganda pel fet. Encara que Frick va sobreviure a l'atac, Berkman va ser condemnat a vint anys de presó.[3] Goldman va ser arrestada diverses vegades per "encoratjar motins" i per la distribució il·legal d'informació sobre l'anticoncepció.[4] El 1906, Goldman va fundar el diari anarquista Mother Earth (Mare Terra).[5]
El 1917, Goldman i Berkman van ser condemnats a dos anys de presó per conspirar per "induir les persones a defugir" el servei militar obligatori, que s'havia establert recentment als Estats Units. Després de ser alliberats de la presó, van ser detinguts una altra vegada —juntament amb centenars d'altres progressistes— i, d'allà, Emma va ser deportada a Rússia durant la Revolució Soviètica. Inicialment, simpatitza amb la revolució bolxevic, però ràpidament expressa la seva oposició a l'ús de la violència per part dels soviets i la repressió de les veus independents. El 1923, escriu sobre les seves experiències entre els bolxevics, que formen el llibre My Disillusionment in Russia (La meva desil·lusió amb Rússia). Passà uns anys a Anglaterra, Canadà i al sud de França, on escrigué la seva autobiografia Living My Life (Vivint la meva vida).[6] A l'inici de la Guerra Civil espanyola, el 1936, amb més de 60 anys, viatja a Espanya per donar suport a la revolució anarquista.[7]
Al llarg de la seva vida, Goldman va ser celebrada pels seus admiradors com a lliure pensadora i "dona rebel", i ridiculitzada pels seus oponents com a defensora de l'assassinat de polítics i de revolucions violentes.[8] Els seus escrits i conferències abasten una gran varietat de temes, incloent-hi el sistema penitenciari,[9] l'ateisme,[10] la llibertat d'expressió,[11] el militarisme, el capitalisme,[12] el matrimoni i l'emancipació de la dona. A més, va desenvolupar noves maneres d'incorporar polítiques de gènere en l'anarquisme.[13]
Després de dècades de foscor, en la dècada del 1970, la vida i obra d'Emma Goldman van tornar a fer-se conegudes en la mesura que les acadèmiques feministes i anarquistes s'interessaren per la seva figura. Aquest interès va donar lloc a una nova onada de divulgació del seu llegat, amb publicacions dels seus articles i reedicions dels seus llibres, i amb cites i imatges seves estampades en samarretes i cartells. Se li atribueixen diverses dites notables de l'anarquisme, entre aquestes la famosa frase que diu "Si no puc ballar, no és la meva revolució", capaç de definir de manera simple la idea anarquista de la llibertat.[14]
<ref>
no vàlida;
no s'ha proporcionat text per les refs nomenades autogenerated1
© MMXXIII Rich X Search. We shall prevail. All rights reserved. Rich X Search