![]() ![]() | |
Dades | |
---|---|
La pastanaga (del llatí pastināca), safanòria (de l’àrab isfanāríya), carrota (en darrer terme de l'antic grec καρῶτον, karôton) [1] o carlota[2] (Daucus carota subsp. Sativus) és una arrel comestible, generalment de color taronja, tot i que hi ha cultius de color porpra, negre, vermell, blanc i groc.[3][4][5] Són una forma domesticada de la pastanaga salvatge, Daucus carota, originària d'Europa i el sud-oest d’Àsia. La planta probablement es va originar a Pèrsia i es va cultivar originalment per les seves fulles i llavors. La part més consumida de la planta és l'arrel mestra, tot i que també es mengen les tiges i les fulles. La pastanaga domèstica ha estat criada selectivament per la seva arrel molt més engrandida, més gustosa i amb menys textura llenyosa.
La pastanaga és una planta biennal de la família de les umbel·líferes, les apiàcies. Al principi, fa créixer una roseta de fulles mentre es construeix l'arrel ampliada. Les cultivars de creixement ràpid maduren al cap de tres mesos (90 dies) de la sembra de la llavor, mentre que els de cultiu més lent necessiten un mes més (120 dies). Les arrels contenen grans quantitats d'alfa i betacarotè i són una bona font de vitamina K i vitamina B6.
L'Organització de les Nacions Unides per a l'Agricultura i l’Alimentació (FAO) informa que la producció mundial de pastanagues i naps (aquestes plantes són combinades per la FAO) per al 2018 va ser de 40 milions de tones, amb un 45% del total mundial cultivat a la Xina. Les pastanagues s’utilitzen en moltes cuines, especialment en la preparació d’amanides, i les amanides de pastanaga són una tradició en moltes cuines regionals.
© MMXXIII Rich X Search. We shall prevail. All rights reserved. Rich X Search