![]() | |
Erilaisten aineiden yleisiä pH-arvoja: | |
Aine | pH-arvo |
---|---|
Akkuhappo | <1,0 |
Vatsahappo | 2,0 |
Sitruunamehu | 2,4 |
Kolajuoma | 2,5 |
Etikka | 2,9 |
Appelsiini-/omenamehu | 3,5 |
Olut | 4,5 |
Kahvi | 5,0 |
Tee | 5,5 |
Happosade | < 5,6 |
Maito | 6,5 |
Tislattu vesi | 7,0 |
Ihmisen sylki | 6,5–7,4 |
Veri | 7,34–7,45 |
Merivesi | 8,0 |
Käsisaippua | 9,0–10,0 |
Ammoniakki | 11,5 |
Pyykinpesuaine | 12,5 |
Lipeä (NaOH) | 13,5 |
Happamuus tarkoittaa positiivisten vetyionien (H+) (protonien) aktiivisuutta liuoksessa. Liuoksen happamuus ilmoitetaan yleisesti pH-arvona.[1][2][3] Happamuutta aiheuttavat pääasiassa hapot ja emäkset. Hapot lisäävät vetyionien määrää liuoksessa ja emäkset vähentävät sitä.
Kun liuenneesta aineesta irtoaa vetyioneja ja ne tarttuvat liuoksen vesimolekyyleihin, vesimolekyyleistä muodostuu oksoniumioneja (H3O+). Kemiassa vetyjen aktiivisuudella tarkoitetaan pääasiassa oksoniumionin kykyä vaikuttaa muihin reaktioihin niiden ylimääräisellä vedyllä. Vety voi kuitenkin tarttua muihinkin aineisiin, joista se sitten vaikuttaa ympäristön reaktioihin. Kun huomioidaan liuoksen kaikkien vetyionien aktiivisuus, saadaan selville vesiliuoksen happamuus.
Suomalaisessa kouluopetuksessa käytetään happamuuden määrityksessä oksoniumionin konsentraatiota. Sen antama kuva hapon reaktiokyvystä liuoksissa on totuudenmukainen vain laimeissa liuoksissa. Vahvoissa liuoksissa happojen luovuttaman vedyn todellista toimintakykyä kuvaa parhaiten aktiivisuuden määritelmä. Jatko-opinnoissa käytetäänkin usein juuri aktiivisuuteen perustuvaa määritelmää.[2][4][5][3]
<ref>
-elementti; viitettä iupac_pH
ei löytynyt<ref>
-elementti; viitettä mooli5
ei löytynyt<ref>
-elementti; viitettä zum_233
ei löytynyt<ref>
-elementti; viitettä pnas1
ei löytynyt<ref>
-elementti; viitettä def
ei löytynyt© MMXXIII Rich X Search. We shall prevail. All rights reserved. Rich X Search