Acest articol sau această secțiune are bibliografia incompletă sau inexistentă. Puteți contribui prin adăugarea de referințe în vederea susținerii bibliografice a afirmațiilor pe care le conține. |
Partidul Comunist Chinez | |
中国共产党 | |
![]() | |
Abreviere | 中共 ![]() |
---|---|
Oameni cheie | |
Președinte | Xi Jinping ![]() |
Comitet permanent | |
Secretar general | Xi Jinping |
Fondator(i) | Chen Duxiu[*][1] Li Dazhao[*][1] ![]() |
Date | |
Înființat | 1 iulie 1921 |
Sediu | Zhongnanhai, Beijing |
Ziar | People's Daily |
Organizație de tineret | Liga Tineretului Comunist din China |
Număr de membri (2022) | 96,710 milioane |
Informații | |
Ideologie oficială | Comunism[2][3] Marxism-leninism[4] Socialism cu caracteristici chineze[5] Naționalism chinezesc[6][7] Patriotism socialist Maoism[4] |
Poziție politică | Extrema stângă[8][9] |
Slogan politic | „Serviți oamenii” |
Afiliere națională | Frontul Unit[10][11] |
Afiliere internațională | Reuniunea Internațională a Partidelor Comuniste și Muncitorești[12] |
Culori oficiale | Roșu |
Congresul Național al Poporului (mandate) | 2.103 / 2.980 |
Comitetul permanent al Congresului Național al Poporului | 121 / 175 |
Drapelul partidului | |
![]() | |
Prezență online | |
cpc.people.com.cn | |
Modifică date / text ![]() |
Partidul Comunist Chinez (PCC),[13] oficial Partidul Comunist din China (CPC),[14] este fondatorul și singurul partid de guvernământ al Republicii Populare Chineze (RPC).[15][16] CPC a fost fondat în 1921 de Chen Duxiu și Li Dazhao. Mao Zedong a fost membru fondator al partidului și a urcat în rândurile sale pentru a deveni lider și președinte în 1943.[17] CPC sub conducerea sa a ieșit învingător în Războiul Civil Chinez împotriva Kuomintangului, iar în 1949 Mao a proclamat înființarea Republicii Populare Chineze. De atunci, CPC a guvernat China ca lider al coaliției Front Unit cu alte opt partide și deține controlul exclusiv asupra Armatei Populare de Eliberare (PLA).[18] Fiecare lider succesiv al CPC și-a adăugat propriile teorii la constituția partidului, care conturează convingerile ideologice ale partidului, denumite colectiv socialism cu caracteristici chineze. Începând cu 2021, CPC are peste 95 de milioane de membri, devenind al doilea partid politic ca membri ai partidului din lume după Partidul Bharatiya Janata cu sediul în India.[19] Publicul chinez și mass-media de stat se referă în general la CPC ca fiind pur și simplu „Partidul”.[14]
În 1921, Chen Duxiu și Li Dazhao au condus înființarea CPC cu ajutorul Biroului din Orientul Îndepărtat al Partidului Comunist al Uniunii Sovietice și al Secretariatului Orientului Îndepărtat al Internaționalei Comuniste.[20][21] În primii șase ani ai istoriei sale, CPC s-a aliniat cu Kuomintang (KMT) ca stânga organizată a mișcării naționaliste mai mari. Cu toate acestea, când partea dreaptă a KMT, condusă de Chiang Kai-shek, s-a întors împotriva CPC și a masacrat zeci de mii de membri ai partidului, cele două partide s-au despărțit și au început un război civil prelungit. În următorii zece ani de război de gherilă, Mao Zedong a devenit cea mai influentă figură din CPC, iar partidul a stabilit o bază puternică în rândul țărănimii rurale prin politicile sale de reformă agrară. Sprijinul pentru CPC a continuat să crească de-a lungul celui de-al doilea război sino-japonez, iar după capitularea japoneză din 1945, CPC a ieșit triumfător în revoluția comunistă împotriva guvernului KMT. După retragerea KMT în Taiwan, CPC a proclamat Republica Populară Chineză la 1 octombrie 1949.
Mao Zedong a continuat să fie cel mai influent membru al CPC până la moartea sa, în 1976, deși s-a retras periodic din conducerea publică, pe măsură ce sănătatea lui era în declin. Sub Mao, partidul și-a finalizat programul de reformă agrară, a lansat o serie de planuri pe cinci ani și, în cele din urmă, s-a despărțit de Uniunea Sovietică. Deși Mao a încercat să epureze partidul de elementele capitaliste și recționare în timpul Revoluției Culturale, după moartea sa, aceste politici au fost continuate doar pentru scurt timp de Banda celor Patru înainte ca o facțiune mai puțin radicală să preia controlul. În anii 1980, Deng Xiaoping a îndreptat CPC departe de ortodoxia maoistă și spre o politică de liberalizare economică. Explicația oficială pentru aceste reforme a fost că China se află încă în stadiul primar al socialismului, o etapă de dezvoltare similară modului de producție capitalist. De la prăbușirea Blocului de Est și destrămarea Uniunii Sovietice în 1991, CPC și-a accentuat relațiile cu partidele de guvernământ din restul statelor socialiste și continuă să participe în fiecare an la Reuniunea Internațională a Partidelor Comuniste și Muncitorești. CPC a stabilit, de asemenea, relații cu mai multe partide necomuniste, inclusiv cu partide naționaliste dominante din multe țări în curs de dezvoltare din Africa, Asia și America Latină și cu partide social-democrate din Europa.
Partidul Comunist Chinez este organizat pe baza centralismului democratic, principiu care implică o discuție deschisă asupra politicii cu condiția unității între membrii de partid în menținerea deciziei convenite.[22][23] Cel mai înalt organ al CPC este Congresul Național, convocat la fiecare cinci ani. Atunci când Congresul Național nu este în sesiune, Comitetul Central este cel mai înalt organ, dar, din moment ce acel organism se întrunește de obicei doar o dată pe an, majoritatea atribuțiilor și responsabilităților revin Biroului Politic și Comitetului său permanent. Membrii acestuia din urmă sunt văzuți ca conducerea de vârf a partidului și a statului.[24] Astăzi, liderul partidului deține funcțiile de secretar general (responsabil cu atribuțiile partidului civil), președinte al Comisiei Militare Centrale (CMC) (responsabil cu afacerile militare) și președinte de stat (o funcție în mare parte ceremonială). Din cauza acestor posturi, liderul partidului este văzut drept liderul suprem al țării. Liderul actual este Xi Jinping, care a fost ales la cel de-Al 18-lea Congres Național din 15 noiembrie 2012 și și-a păstrat funcția la cel de-al 19-lea Congres Național din 25 octombrie 2017.
|titlelink=
(ajutor)
leaders see maintaining their distinct political ideology as being integral to maintaining their distinct political identity. Although "socialism with Chinese characteristics" may have evolved into something quite different from the communism Mao envisioned
Chinese Communist Party (CCP): May also refer to Communist Party of China (CPC) ... CPC is used officially in China and by China's media, whereas English-language media outside of Chinese conventionally use CCP.
<ref>
invalidă; niciun text nu a fost furnizat pentru referințele numite auto2
|trans-work=
ignorat (ajutor); Parametru necunoscut |script-work=
ignorat (ajutor)
© MMXXIII Rich X Search. We shall prevail. All rights reserved. Rich X Search