Sistemul solar | |
![]() Planetele și planetele pitice din sistemul solar. Dimensiunile sunt la scară. Distanțele de la Soare nu sunt la scară. | |
Caracteristici generale | |
---|---|
Vârstă | 4,568 Ga |
Localizare | Norul Interstelar Local, Bula Locală, Brațul Orion, Calea Lactee |
Masă | 1,9919x1030 kg (1,0014 M☉) |
Cea mai apropiată stea | Proxima Centauri (4,22 al), sistemul Alpha Centauri (4,37 al) |
Cel mai apropiat sistem planetar | Sistemul Alpha Centauri (4,37 al) |
Sistem | |
Semiaxa mare a celei mai îndepărtate planete (Neptun) | 4,503 miliarde de km (30,10 ua) |
Stele | 1: Soarele |
Planete | 8: Mercur, Venus, Pământ, Marte, Jupiter, Saturn, Uranus și Neptun |
Planete pitice | 5 (UAI): Ceres, Pluto, Haumea, Makemake și Eris; sute de candidați suplimentari[1] |
Nr. sateliților naturali cunoscuți | ≈ 420 (173 ai planetelor[2], 8 ai planetelor pitice și 240 de corpuri pitice[3]) |
Nr. planetelor minore catalogate | 624.731 (16 iulie 2013)[4] 625.782 (13 septembrie 2013)[2] |
| 622.545, dintre care 369.956 fiind numerotați (13 septembrie 2013)[2] |
3.263, dintre care 364 fiind numerotate (15 aprilie 2014)[2] | |
Nr. sateliților sferici identificați | 19 |
Orbita în jurul centrului galactic | |
Înclinarea planului invariabil în raport cu planul galactic | 60,19° |
Distanța de la centrul galaxiei | (27 000 ± 1 000) al |
Viteză orbitală | 220 km/s |
Perioadă orbitală | 225–250 Ma |
Proprietățile stelei (stelelor) | |
Tip spectral | G2V |
Distanța liniei de gheață | ≈ 5 ua[5] |
Distanța falezei Kuiper | ≈ 50 ua |
Distanța șocului terminal | ≈ 75 - 90 ua |
Distanța heliopauzei | ≈ 120 ua |
Raza sferei lui Hill | ≈ 1–2 al |
Modifică text ![]() |
Sistemul solar (scris și Sistemul Solar[a]) este format din Soare împreună cu sistemul său planetar (care cuprinde opt planete împreună cu sateliții lor naturali) și alte obiecte non-stelare.[b]
În afară de cele opt planete, oamenii de știință au emis ipoteza existenței unei alte planete, denumită provizoriu A noua planetă. Această ipotetică planetă gigantă s-ar afla la marginea Sistemului Solar.[10] Existența planetei ar explica configurarea orbitală neobișnuită a unui grup de obiecte transneptuniene (OTN).[11][12] La 20 ianuarie 2016, cercetătorii Konstantin Batygin și Michael E. Brown de la Institutul de Tehnologie din California au anunțat că există dovezi suplimentare indirecte privind existența unei a noua planete dincolo de orbita planetei Neptun. Aceasta ar orbita în jurul Soarelui între 10.000 și 20.000 de ani. Conform studiului publicat în Astronomical Journal,[11] „Planeta Nouă” ar avea o masă de aproximativ 10 ori mai mare decât Terra și s-ar afla la minim 200 UA.[13]
Sistemul este situat într-unul dintre brațele exterioare ale galaxiei Calea Lactee (mai precis în Brațul Orion), galaxie care are cca. 200 de miliarde de stele.
El s-a format acum 4,6 miliarde de ani, ca urmare a colapsului gravitațional al unui gigant nor molecular. Cel mai masiv obiect este steaua centrală - Soarele, al doilea obiect ca masă fiind planeta Jupiter. Cele patru planete interioare mici, Mercur, Venus, Pământul și Marte, numite planete terestre / planete telurice, sunt compuse în principal din roci și metal. Cele patru planete exterioare, numite giganți gazoși, sunt mult mai masive decât cele telurice. Cele mai mari două planete, Jupiter și Saturn, sunt compuse în principal din hidrogen și heliu; cele două planete mai îndepărtate, Uranus și Neptun, sunt compuse în mare parte din substanțe cu o temperatură de topire relativ ridicată (comparativ cu hidrogenul și heliu), numite ghețuri, cum ar fi apa, amoniacul și metanul. Ele sunt denumite „giganți de gheață” (termen distinct de cel de „gigant gazos”). Toate planetele au orbite aproape circulare dispuse într-un disc aproape plat numit plan ecliptic.
Sistemul solar prezintă câteva regiuni unde se află diferite obiecte mici.[b] Centura de asteroizi, situată între Marte și Jupiter, este similară din punct de vedere al compoziției cu planetele terestre, deoarece o mare parte dintre obiecte sunt compuse din rocă și metal. Dincolo de orbita lui Neptun se află centura Kuiper și discul împrăștiat; multe dintre obiectele transneptuniene sunt în mare parte compuse din ghețuri. Printre aceste obiecte, de la câteva zeci până la mai mult de zece mii de obiecte pot fi suficient de mari pentru a fi fost rotunjite de propria gravitație.[14] Astfel de obiecte sunt denumite planete pitice. Planetele pitice identificate până în prezent includ asteroidul Ceres și obiectele transneptuniene: Pluto, Eris, Haumea și Makemake.[b] În plus, în aceste două regiuni se află diferite alte corpuri mici, cum ar fi comete, centauri și materie interplanetară. Șase planete, cel puțin trei planete pitice și multe alte corpuri mici au sateliți naturali care se rotesc în jurul lor.[c] Fiecare planetă exterioară este înconjurată de inele planetare alcătuite din praf și alte obiecte mici.
Vântul solar (un flux de plasmă de la Soare) creează în mediul interstelar o bulă cunoscută ca heliosferă, care se extinde până la marginea discului împrăștiat. La limita sa exterioară se află Norul lui Oort, care reprezintă doar un câmp de resturi rămase după crearea planetelor, fiind considerat a fi sursa pentru cometele cu perioadă lungă. El se întinde până la o distanță aproximativ de o mie de ori mai mare decât heliosfera. Heliopauza este punctul în care presiunea vântului solar este egală cu presiunea opusă a vântului interstelar.
|date=
(ajutor)
Eroare la citare: Există etichete <ref>
pentru un grup numit „lower-alpha”, dar nu și o etichetă <references group="lower-alpha"/>
© MMXXIII Rich X Search. We shall prevail. All rights reserved. Rich X Search