Aktivna optika je sorazmerno nova tehnologija, ki se uporablja za izdelavo teleskopov, ki jih imenujemo reflektorji (zrcalni daljnogledi/teleskopi).
V 80- letih so pričeli razvijati zrcalne teleskope z glavnim zrcalom nad 4 m[1] Aktivna optika deluje tako, da prilagaja zrcalo teleskopa. Večina velikih sodobnih teleskopov je reflektorjev, ki imajo kot osnovni element veliko zrcalo. Zrcala teh teleskopov so predebela, da bi obdržala svojo obliko med vrtenjem in iskanjem nebesnega telesa na nebu. Največji premer je omejen na 5 do 6 metrov (na primer Haleov daljnogled na Observatoriju Mt. Palomar).
Teleskopi, zgrajeni po 80. letih uporabljajo namesto debelih še samo zelo tanka zrcala, ki se sama ne morejo obdržati v želeni obliki. Zaradi tega se pod zrcalom uporabljajo aktivni elementi (aktuatorji), ki vzdržujejo želeno obliko. Včasih teleskop razdelijo tudi na več manjših zrcal.
Pri aktivni optiki se uporabljajo:
Tak način popravljanja kvalitete slike omogoča ohranjanje oblike zrcala v optimalni obliki. S tem se preprečujejo samo napake, ki nastajajo kot posledica vplivov okolice (teža zrcala, veter, spremembe osi teleskopa). Popravki se izvajajo v časovnih presledkih okoli 1 sekunde ali več.
© MMXXIII Rich X Search. We shall prevail. All rights reserved. Rich X Search